PROLOG: "LIVET HAR INGET STOPP"
Jag är så tacksam över att ni kunde komma.
- Ånnu en kvinna har alltså försvunnit? -Ja.
Det finns många fler andar i det här huset, miss Ellen.
Många fler.
Jag är inne.
Kvinnor, smärta...
ilska.
Sitt ner.
"Det började med synd
"Försoning längst opp
"Bygg mig upp till himmelen så har livet inget stopp"
Läs med mig.
"Ta mig till himmelen så har livet inget stopp."
Nu får det verkligen vara nog. Sluta, säger jag.
- Ett liv utan död. -Det började med synd.
Försoning längst opp.
Liv utan död. Liv utan rädsla.
Det är slut med synden i det här huset.
Sluta, säger jag!
Tack, Rose Red.
Jag tänker minsann inte stå ut med sånt i mitt eget hus.
Ni har redan förbannats, sir. Det livnär sig på er förbannelse.
Jag kommer aldrig att sluta bygga dig.
"Ta mig till himmelen så har livet inget stopp"
Du är förändrad.
Tog du med dem?
Tack.
- Nej. -Du fick ha din lilla föreställning.
Du är min fru och jag vill komma in.
Inte ikväll. Nej.
- Jag måste arbeta. -Arbeta?
- En hustrus arbete. Ja, det stämmer. -Jag skriker, John.
Jag skriker så att tjänstefolket kommer hit.
- Vill du det? -Du vet vad jag vill.
Du är skyldig mig det.
Du borde tänka efter ordentligt.
Inte ikväll.
Vi får väl se.
Jag skriver i desperation.
Jag känner att faror vilar överallt runt Sukeena och mig.
Nu förstår jag det jag inte kunde Veta för sju år sen.
Något som jag inte var redo att veta.
Det finns en annan värld här på Rose Red.
En andevärld, och den är farlig.
Nå?
Går det inte i den klänningen, går det inte alls.
Du är oemotståndlig.
John Rimbauer har väl stått emot äktenskap i många år?
Inte dig. Inte den här gången.
Tack för att du är här. För att du är en sån god vän.
Du är som en moster.
Jag önskar att Doug och John inte var kompanjoner...
för om det inte går vägen blir det hemskt att mista dig.
Du mister aldrig mig, min kära flicka.
Du får inte låta det påverka dina känslor för John.
Ellen, John är inte som andra män, han...
Han vad?
Det spelar ingen roll. Vi går ner.
Vadiag inte förstod då...
var att mitt förhållande inte skulle bli med en man som jag älskade...
utan med ett hus. Ett stort hus.
Önska mig lycka till.
Huset skulle komma att äga mig.
Det skulle komma att äga oss alla.
Jag vet inte, Daniel. Du kan förlora jobbet.
- Hon är en riktig skönhet. -Ja.
Det är hon verkligen.
Connie. Ellen, det här är Daniel, min chaufför och medbrottsling.
- Angenämt -Vilken märklig dag för en utflykt.
- Ja, du kanske har ångrat dig? -Aldrig i livet.
Bra.
- Ha det så kul. -Tack.
Har du åkt bil förut?
- Någon gång ska vara den första. -Ja, verkligen.
Häll i dig. Det kan bli lite Skakigt.
Vilken sorts överraskning?
Det vore väl ingen överraskning om jag talade om det?
- Du är oförbätterlig. -Skyldig.
Du ratas och flirtar.
"Vad den är arm, som ej har tålamod!
"Var finns det sår, som Iäks i ögonblicket?"
Precis. Men skulle ens självaste Othello ha tålamod...
med en man som inte avslöjar sina sanna avsikter?
En kvinna som kan sin Shakespeare...
och ändå vet så lite om en mans verkliga avsikter?
Skulle vi kunna gå längre än kyssar om vi förlovade oss?
Tänker du fria, John Rimbauer?
Och om det vore så?
Jag trodde bara mystiker och medier svarade på frågor med ännu en fråga.
Tror du på mysticism?
Ännu en fråga. Det här kommer att bli svårt.
Blunda.
FRIERIET
Nu får du öppna dem.
Det har fraktats från England, tegelsten för tegelsten.
Jag sa ju att jag hade en överraskning.
Ursäkta mig.
- God morgon, John. -Doug.
Campbell vill inte lasta av idag heller.
Vad trevligt att se dig, Ellen. Förtjusande, som alltid.
Tack. Jag var precis hos din förtjusande fru.
Jaså? Och hur mår hon?
Ellen, det här är Jack Finney, min entreprenör.
Jack, det här är min kära vän Ellen Guildcrist.
Angenämt.
Det verkar vara bråk om fraktkostnaderna.
Inget allvarligt, men jag måste ta itu med det. Ursäkta mig.
- Fär jag Visa er runt på ägorna? -Gärna.
Skriv på.
Jag struntar i vem John Rimbauer är! Jag har hört...
Du får sparken.
Hur kommer det sig att du är här? Det gäller säkert inte oljeaffärer.
- Knappast -Ni vet alltså inte?
Mr Posey ska övervaka projektet medan ni två...
Medan vi två vad?
Ännu en överraskning?
Gevär!
Det här ska bli vårt hem, Ellen.
Om du vill ha mig, alltså.
Vad var det, John?
O'Riley har blivit skjuten!
Oroa dig inte. Vi ska undersöka det.
Vilket illa valt tillfälle. År det ett tecken? Ska jag tolka det så?
Nej, det betyder ingenting. Det var bara två fyllbultar som bråkade.
- De är irländare, Ellen. -Ingenting? Kan vi vara så säkra på det?
Vill du gifta dig med mig, Ellen?
Det är väl det du vill?
Fru John Rimbauer.
Ja, det är klart.
Hon får det bra. Den mest tursamma flickan i Seattle.
- Hon behöver all tur hon kan få. -Vad sa du, Fanny?
En kvinna skapar sin lycka. Det kommer att gå bra.
Namnet Rose Red. Var det du eller John som bestämde det?
Ellen, så klart. John har redan sagt att huset är hennes.
Jag skulle vara försiktig...
med att ta saker för givna när John är inblandad.
Säg vad det är, Fanny.
Det är bara vi flickor. Du är avundsjuk, erkänn.
Du har haft din chans med John och nu...
Det är i sin ordning, mina damer. John och jag har pratat om allt...
inklusive hans förflutna.
Det är som det är.
Du vet vad man säger om det förflutna.
Det har för vana att upprepa sig.
Bara för dem som inte lyssnar på varningar.
Ja...
om ändå man kunde se runt hörnet.
Jag känner en kvinna, en spiritualist. Tro mig.
Hon kan se det förflutna och framtiden. Vi kanske skulle besöka henne.
- Ett medium? En spåkvinna? -En mystiker?
År det otänkbart att man kan ha gåvan att se in i framtiden?
Nej, tack. Jag har mer än nog i framtiden:
Bröllop, smekmånad.
John och jag ska åka jorden runt tills huset är färdigt.
Jag förstår och uppskattar er oro.
Och jag förstår att vi alla känner John på olika sätt.
Men jag älskar honom av hela mitt hjärta.
Men det är hans hjärta som du måste kämpa mot.
Det hörde jag inte, Fanny.
Vi är på väg till Afrika. Eller kanske...
med hänsyn till min makes lust och märkliga böielser...
till själva helvetet.
Han är aldrig sval...
aldrig tillfredsställd, aldrig riktigt normal.
Det blir aldrig tillräckligt.
Han förändrar mig också. Kanske inte till det bättre.
Du.
Jag heter Sukeena.
Nästa gång jag försöker att hjälpa er kanske ni lyssnar.
Han är på safari, frun. Han blir borta några där till.
Är jag döende?
Nej.
Det är en onämnbar sjukdom som bärs av män och som drabbar kvinnor.
För er går det över.
För mannen är det svårare.
- Drick det här. -Blir jag frisk då?
Nej.
Bara kraften kan hela oss.
Ni tror på kraften, inte sant?
- Jag kan se det på er, frun. -Kan du?
En välkommen syn.
Förbannad vare John Rimbauer. Jag förlåter honom aldrig.
Det är klart att ni gör. En hustru bör förlåta.
Till och med en man som han.
Jag ska hjälpa er.
Han är här. Korn!
Välkommen till Rose Red, älskling.
Vårt nya hem.
Tycker du om det?
Det är stort. Om man gillar stort duger det.
Var det allt? Bara stort?
Det är helt säkert ett hus för en oljemagnat.
Men det är inte huset som gör hemmet, John...
utan människorna i det.
Vi hade väl lite kul i alla fall på vår upptäcktsresa?
Den var väl inte bara dålig?
- Nej, inte bara dålig. -Där ser du.
Man måste alltid vara öppen. Tillâta sig själv att njuta av livet.
Jag vill inte känna mig ensam här, John.
Jag gifte mig inte för att känna mig så ensam.
Jag vill inte känna mig ensam här, John.
Jag gifte mig inte för att känna mig så ensam.
Ett ögonblick, sir.
Bagaget har kommit. Ursäkta mig.
Vad tycker du om det?
Det är mer än ett hus, frun.
Ja, visst är det? Men än är det inget hem.
Ett hem bygger man med hjärtat...
inte med trä och glas.
Jag föreslår att vi firar vår hemkomst.
En fest? Varför inte!
Det blir den mest storslagna och glamorösa festen i Seattles historia.
Välkomna, mina damer och herrar.
Jag höjer mitt glas för er.
Vill ni höja era glas på dess första bal...
för Rose Red.
- SkâL -Och, så klart...
för min vackra brud, Ellen Rimbauer.
Roa er nu.
- Visst är hon underbar? -Tack.
Skål.
Äntligen möts mina två bästa vänner.
Att Sukeena korn med oss tror jag var...
den första eftergift jag har fått av min man.
Och det blir inte den sista. Var bestämd mot honom.
Jag har bara hört Iovord.
Vore det ofint att be om en titt på övervåningen?
Jag kan Visa henne, frun.
Det är klart. Varsågod.
Kära du, om du måste vända dig om så gör det långsamt.
Försiktigt.
Jag har aldrig sett maken.
Och mitt bland allt folk.
De tycker att vi är galna som är våra män trogna och står ut med lögnerna.
Men allt är inte lögner. Du och Doug har säkert...
En vacker dag ska jag berätta våra små hemligheter.
Vi sitter i samma båt, du och jag. Eller hur?
Vi känner till fördelen med en plats i societeten.
Makten, lyxen.
Det är inte kungen, utan kvinnan bakom tronen. Eller hur?
Ibland känns det som om att jag har sålt min själ.
- Hörde du det? -Vadå?
Musiken? Ja, visst är den lättsam?
Jag undrar...
Säg inte att du också tror på sånt skräp?
Vilket skräp?
Du har säkert hört det:
Indiansk personal, förbannelse...
helig mark, sån strunt.
Det började med skottet.
Kära vän, allt är bra. Allt blir bra.
Lugna ner dig.
Jag vet.
För mycket firande.
Hon behöver bara vara ensam lite.
Du sa att jag fick titta. Du sa...
Vad hände? Vad var det?
Jag vill inte känna mig ensam här.
Jag vill inte känna mig ensam.
Jag vet.
Snälla John, inte ikväll. Jag är helt slut.
Den där kvinnan, det hon sa.
Den gamla fyllbulten? Var inte dum.
Festen blev en stor succé.
Och jag har planerat något spännande. Du ska få se.
Du är full. Nej, snälla. Jag blev rädd.
Festen är slut. Nej.
Ja, just därför.
Jag vill helst inte.
Men jag har en överraskning till dig.
Jag vill be om ursäkt.
För Afrika.
För alla mina misstag.
För allt ditt lidande.
Jag ber dig, förlåt mig.
Vi kan börja om på nytt.
Den här kvällen blir som vårt dop.
Säg det.
Jag förlåter dig.
Du kommer att gilla det här.
Tack.
Du älskar väl det oväntade?
Jag blev med barn på kvällen för invigningsfesten.
FÖRSVINNANDEN - 1911 - 1912
Jag vet att det var då...
för efter det trappade Johns lustar av.
Åtminstone mot mig.
Jag ber om ursäkt om du känner dig lurad.
Lurad? På vilket sätt dä?
Jag förväntade mig ett populärt hotell i centrum.
Men te hos Rimbauers i Rose Red? Visst är jag förvånad.
Du har onda avsikter. Och det kommer bara ont av det.
- Var försiktig, frun. -Vi får inte låta Ellen vänta.
Och febern och huvudvärken?
Så vänligt att du frågar. Bättre, tror jag.
Synd att du var sängliggande så länge.
Ja...
det är därför du är här.
Jag ville personligen tacka dig, Fanny...
för att du har underhållit John under de här månaderna.
Jag står utan tvekan i skuld till dig.
- Vad gör man inte för en vän? -Just det.
Din hjälp i det här fallet var mer än en vän kan begära av en annan vän.
Nu när jag mår bra och barnet snart ska komma...
kommer John att tillbringa mer tid med sin familj.
Jaså? Så där, bara?
Så underbart.
Jag tyckte att det var bäst att vi korn överens...
oss emellan, vi kvinnor. Män kan vara så omöjliga.
Tro inte att du kan säga åt en man vilket sto han ska rida på.
Han kommer att förvåna dig varje gång.
Hotar du mig?
Hur kan du tro det?
Mer te, någon?
Hörde du det?
Hörde vad?
Korn fort, John. Preston. Sukeena.
Kallade ni?
Sukeena, leta efter miss Fauxmanteur i damrummet, är du snäll.
Preston, du tar spelrummet och matsalen. Samla tjänstefolket.
- Ja, frun. -John, där är du ju.
Fanny har försvunnit. Ena sekunden var hon här, sen...
Var inte dum. Det är ingenting. Fanny är väldigt Iurig.
Jag ska organisera en skallgâng. Men oroa dig inte.
Sitt ner och vila. Jag tar hand om det här.
Det är hög tid att besöka mediet som jag pratade om.
- Hon heter madame Lu. -John tillåter det aldrig.
En Rimbauer som anlitar ett medium? Hellre låser han in mig.
Flickor åker väl och shoppar?
Välkommen tillbaka, miss Connie. Du har med dig en vän med barn.
- Ingen är mer välkommen i mitt hem. -Det är för min väns skull som jag är här.
Jaså. Vad vill du fråga mig om?
- Hur många frågor får jag? -Jag är ingen ande.
- Säg vad du har på hjärtat, mitt barn. -Då så.
En kvinna försvann i värt hus. Mitt framför ögonen på oss.
Är Fanny Fauxmanteur levande eller död?
- Var det allt? -Skadad eller i fara?
Kan vi hjälpa henne? Behöver hon vår hjälp? Kan du hjälpa henne?
Många Iivsformer.
Är det inte så?
Den här damens själ lever.
Madame Lu sysslar ju med själar.
Hon kanske inte lever på det sätt som du betraktar liv.
Och du, min vän. Vad säger du?
Huset, madame.
Jag tror att det känner att miss Ellen behöver det.
Dess hjälp, dess skydd. Jag vet inte.
Men det finns en stor närvaro där, madame. Outsläppta krafter.
Jag skulle vilja möta huset.
Det händer.
- Gode Gud. Har vi förlorat barnet? -Vi har inget val.
- Ska du bara lämna henne? -Hon bad afrikanskan att stanna.
Det är en sätesbjudning.
Hon kan inte föda utan ett kirurgiskt ingrepp.
Jag behöver några minuter. Och ett glas.
Kan barnet räddas? Om det gäller att välja mellan dem.
- Det gör det inte. -Men om det vore så?
Men det är det inte.
Var är min drink?
Det är inte möjligt.
Det är en pojke.
En pojke.
Vad?
Adam?
Lugn och tyst i sitt rum, miss Ellen.
Du hade feber igen. Ljudet kommer från trappan.
För hans födelsedag. Tycker du om den?
- Vi kanske ska leta på ägorna. -År du säker?
- Vad ska det här betyda? -Det är Laura, frun. Hon är försvunnen.
Vad?
Vi måste klä oss fort. Det har hänt igen.
Ingen får dra förhastade slutsatser.
Det här är ett stort hus och folk kan inte bara försvinna.
Vi kommer att hitta Laura.
Om vi inte gör det, är jag säker på att det finns en förklaring.
Om någon vet något, så var snälla och säg det nu.
Det blir inga biverkningar.
Dä så. Ni vet era uppgifter.
Vi möts här igen...
om 30 minuter.
Gå, då.
Gail, eller hur? Korn med mig.
Kan vi prata en minut?
Du kan berätta för mig om Laura.
Miss Ellen håller sitt ord, Gail.
Om hon säger att mr John inte får veta något, så är det så.
Bellinger bad mig att se till hönsen.
Det var sent igår kväll. Jag skulle göra hönsstuvning.
Jag såg Laura gå in i slaktrummet.
Med egna ögon, frun. Jag var mindre än 20 steg bakom henne...
och ändå var hon inte där. Hon var inte i slaktrummet.
Jag sov inte en blund, frun. Inte en blund.
Jag såg henne.
Du har varit duktig, Gail. Inte ett ord om det här till någon.
Slaktrummet. Ska vi gå dit?
Inte nu.
Nej, frun. Gå, ja...
men inte nu när alla springer runt och letar.
Senare ikväll, när det är tyst i huset.
Vad i hela friden var det?
Inget fredligt. Nej, frun.
Jag har sett tillräckligt. Gail hade fel. Det är inget.
Gail såg det hon såg, frun. Hon ljög inte.
Gå till väggen.
Det här stället är värre än det verkar.
Jag har hittat något.
Den här fanns inte på ritningen. Men varför?
Så att folk kan komma och gå osedda.
Kvinnor.
Hans kvinnor.
Den här mannen är djävulen.
Det känns så gammalt här nere.
Det här stället är gammalt, miss Ellen.
Vi vet inte vart den leder.
- Hon behöver oss. -Laura.
Och Rose Red, frun. Vi är alla med i det här.
Herregud.
Tändstickorna.
Hjälp mig-
Vem har gjort det här mot henne?
Fan.
Så trevligt.
Ljuset har gått. Kan du fixa det?
- Kommer hon med dig? -Ja.
Vänta.
Sen när har du börjat röka igen, Daniel?
Vad pratar du om?
In i bilen, nu. För bort henne.
Jag tar hand om det här.
Män. Jag kommer aldrig... Han äcklar mig!
- Vi måste skynda oss. -Han gjorde väl det mot henne?
Säg du flickan som Daniel korn med? En vanlig gatflicka!
Huset tog Laura för att hon inte skulle lida. För hennes bästa.
Jag tror inte på det.
Jo, det gör du. Det har jag alltid vetat.
Från första stund.
Du tror.
Vi måste lära oss att acceptera det andra kallar oförklarligt.
Det är vår gåva.
Ja?
- Har du lekt med tändstickor, Ellen? -Vad sa du?
- Var har du varit? -När?
Nu?
Här och skrivit dagbok. Som jag gör varje kväll.
Här och skrivit dagbok?
Så väldigt oskyldigt av dig.
Vill du Visa mig vad du har skrivit?
Har du något litet utdrag att dela med dig av?
John, vad är det med dig?
Jag hörde bilen. Var det du?
Daniel. Jag skickade honom till stan för att hämta något.
- Affärer. -Du jobbar sent, min make.
Vänder du en kvinna ryggen?
En kvinna som behöver dig.
Sen när? Det är månader sen!
Årstider ändras. Det gör kvinnor också.
Vi kan leka en lek. Vad sägs om det här?
Lät mig få viska i ditt öra.
- Fröken Pryd. -Det tror jag inte.
Min lilla hora. Se på dig.
Du ville det här hela tiden.
Lägre.
- Du måste. -Nej.
Du måste tacka Rose Red. Om inte ljuset hade gått hade han sett oss.
Det är orimligt. Nej, jag kan inte.
Men det hjälper oss. Du måste acceptera det.
Acceptera Rose Red.
Den kinesiska kvinnan, madame Lu. Hon kan hjälpa.
- Hon ville träffa huset. -Tror du?
Adam gråter. Jag kan inte tänka när han gråter.
- Sukeena, kan du gå? -Ja, frun.
Stanna.
Det är något som vi måste prata om.
Något som vi båda måste göra.
Nu?
'Gem
- Ska jag läsa dörren? -Säg inte så.
Jag ska ta reda på vad som hände med Fanny och Laura.
- En seans. -Var inte löjlig.
Du är en Rimbauer nu. Vi har en viss ställning i den här stan.
- Här i Rose Red. -Absolut inte!
Tjänstefolket skvallrar och om det kommer ut...
blir vi till åtlöje i hela Seattle.
Jag organiserar det. Ikväll om det är möjligt.
Connie säger att vi behöver två andra närvarande.
Jag tänkte på henne och Doug.
Har de lurat i dig det här? Makarna Posey?
Hur vågar de lägga sig i våra angelägenheter!
Jag upprepar, glöm det här, Ellen.
Det kommer inte att hända.
Jag gav dig en son. En arvinge.
Du ger mig seansen och du ska vara med!
- Annars? -Annars...
låser jag min dörr för dig.
Och Adam blir vår förste och siste.
Gail har bett att få träffa oss på nedervåningen, frun.
- I källaren? -Nej, i butlerns korridor.
Hon har hittat något som du borde se.
Den bara öppnade sig av sig själv. Jag letade inte efter något.
- Säg du något? -Något hemskt, frun.
Det är ovanför bordet. Ni får se.
- Det är Johns arbetsrum. -Frun?
Överraskande, ja. Men knappast hemskt.
Berätta vad du såg, Gail.
Det var som ingenting jag sett förut.
Det var olja på vatten. Som värme från en eld.
Det rörde sig som en skugga, men det var inget där.
Du kan gå nu, Gail. Tack. Du har gjort rätt.
Ja, frun. Tack, frun.
Johns arbetsrum.
Inte undra på att oljeaffärerna går så bra.
Han spionerar på sina kolleger.
På dem och vem mer, miss Ellen?
Gail såg något, någon.
Rose Red ville att vi skulle hitta det här.
Varför?
Det är tid att ta reda på det.
Fatta varandras händer.
Du stora hus som nu omger oss...
öppna din dörr.
Jag är inne.
Kvinnor, smärta...
vrede.
Du är inte ensam, mitt barn.
Jag är här med dig.
Sitt ner.
"Det började med synd
"Försoning längst opp
"Bygg mig upp till himmelen så har livet inget stopp"
Bygga huset? Bara det?
Huset är faktiskt färdigt, tack.
"Bygg mig upp till himmelen så har livet inget stopp"
Läs med mig.
Nu får det verkligen vara nog. Sluta, säger jag.
Det blir ingen mer synd i det här huset.
Sluta, säger jag!
Tack, Rose Red.
Jag tänker banne mig inte stå ut med sånt i mitt eget hus.
Ni har redan förbannats, sir. Det livnär sig på er förbannelse.
Jag ska aldrig sluta att bygga dig.
- God kväll, Gail. -God kväll, sir.
- Ja? -Det är Gail, sir.
"Gail"? Ska jag förstå det på något annat sätt?
Vi äter frukost, mrs Abernathy.
- Vad är det med Gail? -Hon har försvunnit, frun.
Ingen har sett henne sen igår kväll.
Ska jag be Preston ringa polisen, frun?
Lämna oss ensamma, mrs Abernathy.
Hur många ska försvinna innan vi kontaktar polisen, John?
Frågan som du måste ställa till dig själv är:
Vem ska betala för byggandet?
Du klarar det inte utan mig. Vi behöver varandra.
Man får dem aldrig en andra gång.
Huset ger dig inte det.
Du kunde ha satt stopp för det igår kväll. Valet var ditt.
- Så det är mitt fel? -Det är ditt hus nu, Ellen, inte mitt.
Om jag går med på att betala det, förstås.
Mitt hus.
Ja, det är det, eller hur?
Det har du rätt i.
Jag skulle vara försiktig om jag vore du. Man vet inte vems tur det är.
Ska det skrämma mig? Skulle huset ta mig?
Du anstränger dig väldigt mycket.
- Preston. -Frun?
Samla ihop tjänstefolket. Vi ska göra en skallgång.
Vi behöver inte blanda in polisen.
Vår dotter, April, har fötts.
Förlossningen var lättare än Adams, men armen... Stackars arm.
FEM ÄR SENARE
Det är Johns fel.
Min make har mycket att stå till svars för.
Adam sa att hans vänner inte kommer för att de är rädda för min arm.
- Det sa jag inte. -Jo, det sa du.
Det är inte sant, mamma.
Du är Guds skapelse. Tro inget annat.
Det finns nog med grymhet i världen. Vi ska inte vara grymma mot varandra.
Var snäll mot din syster. Nu ska ni gå och lägga er.
Får jag tillbaka den, Adam. Den är min.
Pojken börjar tänka som sin far.
- Han kommer också att ignorera henne. -Det tolererar jag inte.
Det räcker med en John Rimbauer i familjen.
Ibland fortsätter de att bygga långt in på natten.
Jag tycker att ljudet är lugnande.
- Connie? -Vi måste prata.
Det värsta har hänt.
En gång sa jag att även Douglas och jag har våra hemligheter.
Nu måste jag dela med mig av dem.
- Om det inte redan är försent. -Jag har aldrig sett dig så upprörd.
Jag skulle vilja vara en liten fluga och höra samtalet.
Verkligen? Jag kanske kan hjälpa till.
Skriv på.
En man kan väl göra ett misstag?
Det kan man, och det har du.
Men vilken sorts man du är kan jag inte säga.
Det kommer inte att hända igen.
En sekreterare i arkivrummet.
Du äcklar mig.
Sjömännen i hamnen på kvällen.
Hur motbjudande det än var hade jag överseende.
Men i företagets kontor med en anställd?
Du ger mig inget val. Skriv på.
Jag ber bara om en chans till.
En tjänst i Europa, kanske. Nordpolen, för Guds skull. Snälla.
- Jag behöver det här. -Det borde du ha tänkt på.
På situationen som du sätter mig i.
Företaget tolererar inte skandaler.
Om inte för mig, så för Connie. Herregud, John.
Ett par månader till, sen är vi utfattiga.
Det är inte mitt problem.
Du ska ut ur det här huset. Du får inte hälsa på.
Och du får aldrig träffa min son mer.
Hur kan du antyda något sånt?
- Ditt monster! -Jag?
Du har förstört allt.
Och för vad? För några ögonblick av självisk Iusta.
Det är som att tala till en spegel, John Rimbauer.
Skriv på och lägg det på mitt skrivbord.
Annars kommer alla att få veta det.
Må du ruttna i helvetet.
Var inte dum, Posey.
Du kommer dit före mig.
- Du måste ingripa ä mina vägnar. -År anklagelserna sanna?
Det var ett konvenansparti, det visste du.
- Men Connie, Doug och... -Ska du kasta första stenen?
Nej, så klart inte. Du har rätt.
Något måste göras.
Doug har slösat bort besparingarna för att hålla den livsstil...
som han tror att jag har vant mig vid.
Han har rätt. En månad eller två. Tre som mest.
Skulderna är enorma. Du måste prata med John.
Charma honom?
- Säg du honom? -Doug?
Nej, John. Den har börjat...
vägen mot galenskapen.
Det är sjukdomen. Kvinnor kan botas, men män infekteras.
Den infekterar och äter upp hjärnan.
Du måste prata med honom. Jag ber dig.
Vi måste lugna ner Doug. Han måste må väldigt dåligt.
Han behöver en minut för att ta sig samman.
Han kommer att vilja säga adjö till barnen.
Han älskar dem så mycket.
Det som John sa, var så sårande.
- Pappa? -Det är farbror Doug.
Barn...
vad gör ni uppe så här sent? Det är efter läggdags.
Men vi vill leka med dig, farbror Doug. Snälla.
Okej.
Vi gör så här.
Vi ska leka kurragömma.
Jag räknar till tio...
och ni två springer och gömmer er.
Men först ska jag ha en stor kram.
Spring och göm er nu. Snabbt.
Adam, vi gömmer oss.
En...
två...
tre...
- Sa du tio dagar? -Inte ett ord.
Det är annorlunda när hon sover. Jag hoppas, men utan resultat.
Pratar hon i sömnen?
- Förklara. -Bara hans namn, "farbror Doug".
Igen och igen.
Huset, har något förändrats?
Har du hört röster, dörrar som stängts, vinden?
Huset är mycket kallare efter hängningen.
- Din son? Mår han bra? -Hans far skickade honom på skola.
Utan förvarning.
Jag kan träffa henne nu.
Det här är April.
Sött barn.
Söt mor.
Kom, April. Sätt dig med mamma Lu.
Säg du en man ta sitt liv?
Du har inte talat sedan dess.
Mamma Lu tror att du är en smart flicka, lilla April.
Du pratar inte...
eftersom du ännu inte har fått svar på din fråga.
Har mamma Lu rätt?
Vilken fråga? Jag har försökt att förklara det många gånger.
Frågan är:
Om han kan höra dig utan att du pratar...
varför kan inte de?
Du tror att de älskar dig mindre.
Det är inte sant.
De kanske inte lyssnar så mycket...
eller på rätt sätt.
Det kan vara något fel på dem om de inte hör honom.
Du menar väl inte...
Förstår du? Hon skulle aldrig tro mig.
Det skulle hon visst, om du berättade det.
Den mörka kvinnan tror.
Mamma Lu tror också.
Gå nu...
och berätta för henne.
Farbror Doug och jag pratar i våra huvuden.
Du menar att ni leker också?
Han gillar det här.
Han har byggt Rose Red.
Har han berättat det också?
Det sa att du byggde det, mamma.
- Gjorde det? -Det säger att det älskar mamma.
Lika mycket som jag, kanske ännu mer.
Tack, kära du.
Mamman är hos barnet.
Den mörka damen visar gammal vän till taxin.
- Jag ville inte att hon skulle höra. -April?
Nej, huset. Jag vill inte att huset ska höra oss.
- Det blir allt starkare. -Ja, jag märkte det.
- Det hon sa om huset och Ellen... -När kärlek blir ond, blir den verkligen det.
Miss Ellen har varit för mycket med sin dotter på Senaste tiden.
Jag tror att huset är svartsjukt eller argt.
Det använder farbror Doug för att påverka den lilla.
Ni måste åka bort alla tre.
Är det säkert att ge sig av?
Det kommer att använda barnet för att nå mamman.
Mycket dåligt för mamman. Dåligt omen.
Ni reser imorgon. Senast i övermorgon.
- Säg inget till Ellen. -Men jag måste.
Huset hör Ellens tankar.
Om huset får veta att hon tänker åka...
Du får inte berätta det.
Kom.
Huset här Ellens tankar.
Jag har upptäckt något som är viktigare än Rose Red.
April betyder allt för mig.
Hur kunde jag bli så besatt av huset?
Nej!
Nej.
Hon var där och lekte.
Hon...
- Vad är det? -Där är hon.
- Släpp henne. -Det är bara en formalitet.
- Frâga då . -På stationen.
Hon ska inte alls till stationen.
Du har arrangerat det. Du gillar henne inte.
- Ellen. -Fråga honom om de andra.
- Andra? -Gör ditt jobb.
Det gjorde det för att ha dig kvar här.
Nu vet det att du inte åker.
Inte någonsin. Inte utan April.
Lämna mig i fred!
Du ska få äta upp det här.
Vi får väl se.
Ellen, min kära.
Skönt att se att du är uppe.
Två dagar, John.
Två dagar har gått.
Jag saknar henne också, älskling.
Sukeena, John. Inte April.
Vi får inte April tillbaka.
Inte än.
Jag vill att allt ska bli normalt igen.
Det vill vi väl alla, eller hur?
Men det kräver vissa offer.
För oss alla.
Håller du inte med?
Jag vill att hon ska komma tillbaka.
Om det finns vilja, finns det möjligheter.
Korn med mig.
Vila nu.
Nu är det min tur att ta hand om dig.
En skuld förfallen sen länge.
Något spår av henne?
Inte ikväll, John.
Vi har ett avtal, du och jag.
Inte ikväll, John.
Hon är starkare om ett par dagar.
Det finns ett annat sätt att göra det här på.
Minns du Afrika?
Hon behöver inte ens gå ur sängen.
Ut.
- Vi har ett avtal. -Avtalet är brutet.
Jag vill ha tillbaka min nyckel.
Det är bäst att hon hämtar sig fort.
Inom en vecka ska hon vara ute ur huset.
Det är absurt!
- Du kan inte... -Jo, det kan jag!
Hon får aldrig sätta sin fot i det här huset mer.
Om hon inte försvinner inom en vecka, slutar jag att bygga.
Oroa dig inte, min vän.
Han kommer att ha glömt allt imorgon.
Sågspån?
Gråt inte, mamma. Bygg tornet.
Ja, frun. Jag hörde det också.
Gråt inte.
- Vad menar hon... -Ett torn, miss Ellen.
Hon vill att du bygger ett torn till henne.
BYGG ett torn.
Trots att det inte är färdigt viskar Rostornet Aprils namn.
Sukeena har rätt. Om vi vill hitta henne, så är det där.
ROSTORNET - 1917
Arbetarna har byggt på rekordtid.
Ja ck Finne-y sa till och med:
Det är som om att Rose Red byggt det själv.
Om några dagar är det färdigt, tidigare än beräknat. Oroa dig inte.
Nej, det blir det inte.
- Alla ska bort. -Vad?
Allt byggande ska omedelbart upphöra, Jack.
Inklusive tornet.
Och jag låser vinden. Vi har inget avtal mer.
Okej, mannar. Vi går.
- Gör inte så här mot mig. -Du har gjort det själv.
Hon ska ut ur huset.
- Du kan inte mena allvar. -Vill du att Jack ska fortsätta?
Gör något åt det då.
Idag har John och jag nått ett dödläge.
Det som skrämmer mig mest är att han är galen.
Jag måste stoppa honom, men jag vet inte hur.
Miss Ellen?
Jag hör det.
Tornet.
April, älskling. Är du här?
Jag saknar dig, min flicka.
Fortsätt, frun. Hon behöver höra det.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig, mamma.
"Försoning längst opp." Minns du?
Han kan inte hindra mig att komma hit.
Det är dags.
Jag skriver i desperation.
Jag känner att faror vilar överallt runt Sukeena och mig.
Nu förstår jag det jag inte kunde Veta för sju år sen.
Något som jag inte var redo för att veta.
Mitt modershiärta vet vadiag måste göra...
men mitt kvinnohiärta, hustruns, är skräckslaget.
Förlåt att jag stör, mr John.
Vad vill du?
Jag vill be om en tjänst, sir.
Jag vill inte slösa med er tid.
Du slösar med min tid. Fortsätt eller stick.
Jag hade hoppats...
Ni är affärsman, sir, och jag är en praktisk kvinna.
När ett avtal har brutits kan man sluta ett nytt.
Förlåt, sir. Jag har kanske missbedömt situationen.
Vänta.
Förklara vad du menar.
Eftersom det är så varmt och fuktigt ikväll...
och jag inte har nåt fönster l mitt rum...
Jag blir väl inte kvar länge till?
Vad har du i kikarn?
Jag tänkte på tornet, sir...
och på hur vinden fläktar där en kväll som denna.
Det är ju stängt.
Ingen får väl gå upp på vinden?
Vi kunde ha det för oss själva.
Miss Ellen behöver inte få veta något.
Hon behöver inte få veta något om den här kvällen, mr John.
Ta det.
Minns ni Afrika, sir?
Ikväll ska du få vad du förtjänar.
Vi kan leka en lek. Vad sägs om det här?
Lät mig få viska i ditt öra.
Är du beredd?
Vi har ett avtal.
'Papper 'Anrin
Du kan inte säga åt en man vilket sto han ska rida på.
Det är som att tala ti" en spegel, John Rimbauer.
Det är du.
Det blir ingen mer synd i det här huset.
Han hoppade medan vi sov.
- Helt säkert. -Han blev nog galen av spriten.
Ja, eller sjukdomen.
- Skickar du efter polisen? -Min uppgift som ny chefi hushållet.
Och skicka efter Adam också.
Det är mr Rimbauer.
Vad hände?
EPILOG: "LIVET HAR INGET STOPP"
Ska vi äta frukost här, Ellen?
Absolut inte. I tornet.
Byggandet måste övervakas.
Jack Finney kommer att önska att han bodde här när jag är färdig.
Jag kan ändra allt jag vill.
Dä blir det tornet.
Ja.
Vi har mycket att tala om, min dotter och jag.
"Bygg upp till himmelen så har livet inget stopp"
Swedish